- JAG, CLAUDIUS -
2. Familjeangelägenheter.
Nog hade min farmor Livia tålamod alltid.
Nio år förgick innan Agrippa kunde undvaras.
Då dog han förgiftad av Livia.
Tiberius skilde sig och gifte sig med Julia.
Farmor fick alltid som hon ville...
Ondskefulla kvinna.
Du börjar bli svag, du skulle inte klara en femtimmarsmarsch nu.
-Antonia kastar hårdare! -Håll käften och kasta bollen!
Men om du blev av med lite mage...
Få se vem som är starkast!
-Ger du dig? -Av med dig!
-Min egen bror i så bedrövligt skick! -Undra på det, efter tio år i Rom.
-Är du sur? -Du är lycklig, du...
...som återvänder till armén i morgon. Det är livet för en romare.
Marschera, slåss, bygga fästningar. Det var de bästa åren i mitt liv.
-Du gjorde arméns liv till helvete. -Jag exercerade dem hårt.
-Men jag var rättvis! -Vet du vad de säger om dig?
Din exercis var strider utan blod och dina strider blodig exercis.
-Säger de verkligen det? -Ja.
Såna karlar som dem jag förde över Alperna har du aldrig haft!
-Du har väl inte vunnit alla segrar? -Nej, men de där två legionerna...
-Den tolfte och sextonde? -De stod ut med hetta, kyla...
...marscher. Jag var hård mot dem, men lika hård mot officerarna.
Och fanns det inte tält åt manskapet sov jag under bar himmel med dem.
-Du måste ut i fält igen. -Jag får inte för honom.
-Augustus? -Jag är hans arbetsåsna här.
Han kan inte undvara mig, säger han. Jag är springpojken nummer ett.
Min tid går åt till att undersöka hur stor arbetslösheten är...
...eller till att omorganisera brandkåren.
Den där slynan Julia jag tvingats gifta mig med gör det inte bättre.
Ibland går det dagar utan att han pratar med mig.
Han har visst alltid varit dyster, men Drusus får honom att skratta.
Drusus är ju hans bror, han skulle vara gift med honom, så fick han se.
-Tänker du slita av mig tån? -Den är stel i leden.
Sen du gav dig på den, ja. - De bara står och drömmer...
-Hon är väl kär... -Hoppas hon har större tur än jag!
Tiberius ville aldrig skilja sig från Vipsania, det var det som var felet.
Vad såg han i den bengeten? Mager som en sticka.
Halva natten gick åt till att leta efter henne i sängen.
Hon försvann i lakansvecken, tur om de hittade henne när de bäddade!
Valerius såg snyggare ut än hon två dagar efter att han svultit ihjäl!
Han borde varit glad att se ryggen på henne efter tio års äktenskap!
Just det, han var alldeles för glad att se ryggen på henne.
-Julia, vad menar du? -Han är så konstig.
-Du är för känslig för sånt där... -Han gör väl inte...?!
Det skulle jag stå ut med, jag kan nog lära honom ett och annat själv.
Det är kylan jag inte står ut med. Snön smälter i värme, men inte han.
-Inte visste jag det här. -Han avskyr Gaius och Lucius.
-Mina pojkar som är så rara! -Ja, visst är de.
-Tänk, jag som var så kär i honom! -Det är Augustus fel, alltihop.
Nej då, det var Livia som envisades. Hon försökte samma sak-
-för tio år sen när min första man dog, men Agrippa hann före.
Sluta massera nu! När Marcellus dog hade hon allt klappat och klart.
Hon visste vad jag kände för Tiberius, vi skulle gifta oss, därmed basta.
Men Augustus behövde Agrippa mer än Livias son, så hon fick vänta-
-och hon kan då vänta hur länge som helst. - Stackars Marcellus!
-Så hemskt för dig... -Och vad mera är...
Lämna oss ensamma nu!
Gå, du!
Jag har ofta tänkt att Livia kanske hade ett finger med i spelet där.
Han hade alltid varit hälsan själv ända tills hon fick klorna i honom.
Jag undrar ofta över henne...
Antonia, du är så oskyldig!
Inte så oskyldig, fråga Drusus!
Det kanske jag gör en vacker dag... Du har en väldigt stilig man.
När jag är här med dig skyler jag mig alltid, aldrig med någon annan!
Det är bra att du gör det, jag ogillar att se för mycket naket.
Antonia, vad jag kommer att sakna dig när du reser i morgon!
-Inte så hårt. -Smutsen är ingrodd i skinnet...
-Den sitter djupare än så. -Du är dyster med besked.
-Låt tjänarna göra det! -En karl håller sig ren själv.
-Vem ska skrapa honom på ryggen? -En bror...en son...en vän!
-Och om han inte har någondera? -Då kan han gå och hänga sig.
Jag har försökt. Nej, en slav är bättre.
Jag kommer att sakna dig... Du har inga mörka tankar.
-Det har vi alla. -Inte som jag!
-Du är inte värre än andra. -Vet du, Drusus...
Ibland hatar jag mig själv så mycket att jag inte står ut med att finnas.
Du vet väl ingenting om mörker, inre mörker, när allt är svart?
-Skryt inte, jag är minst lika svart! -Ånej, inte du, inte!
På Claudiernas träd växer både söta och sura äpplen, som du och jag!
-Vad är vår mor då? -En orm bet henne en gång...
-...och dog. -Skämta inte så där!
-Jag har älskat tre människor, far... -Ja, ingen var så ädel som han.
-Vipsania... -Ja, varför skilde du dig från henne?
-Livia, Julia, Augustus envisades. -Du kunde väl ha vägrat.
Tror du monarkin kommer att överleva Augustus?
Nej, Rom blir republik igen, det lovar jag dig.
Då hade jag kanske ingenting för det.
Var det därför du gjorde det?
Men Julias söner går ju före dig!
-Min stackars ärelystne bror! -Vår mor gör mig sån.
Gud vad jag längtar efter Vipsania!
-Vad tvingade de mig till? -Tiberius...
Det som är gjort är gjort.
Ja, det är det. Jag måste glömma henne.
Vipsania var den andra jag älskat, och du är den tredje...
-Du vet att jag känner likadant. -Jag borde vara som du i stället.
-Jag som är äldst ska beskydda dig. -Vi får väl beskydda varandra.
-Men mot vad? -Det är mycket du inte känner till.
-Om någonting hände dig... -Vad skulle hända mig?
Du kan bli dödad i strid eller bli sjuk och dö...
Du kan skära dig på rakkniven, kvävas av en plommonkärna...
Vi har ingen garanterad livstid!
Nej...
Du är min livlina till ljuset!
Sex igen! En, två, tre, fyra, fem, sex...
-Vad gör du nu då? -Stryper spannmålstillförseln.
Bra! Rom klarar sig inte utan säd. Men du har ryggen mot havet-
-och det är inte bra, men det är du som bestämmer. Lucius tur!
-Sex! -Bara sex på varenda tärning!
-En, två, tre...nu är Belgica mitt! -Kasta igen!
Två...
-En, två...nu tar jag Britannien. -Inte med bara tre legioner.
-Det gjorde Julius Caesar. -Men blev inte kvar... Vad är det?
Er styvson Drusus vill ta avsked.
-Javisst ja. - Kom med, ni! -Kan vi inte spela färdigt först?
Nej, plikten går före nöjen. Kom och säg adjö till befälhavaren-
-för alla våra styrkor i Germanien. Sura miner anstår inte en romare!
-Lämnar du oss nu, glad i hågen? -Ja, det kan jag inte förneka.
Jag ville också ligga i fält i din ålder! Här är Gaius och Lucius.
-Vi spelar kejsarspelet... -Får jag fråga Drusus en sak?
-Vad behövs för att inta Britannien? -Fyra legioner...
-Och kavalleriet till understöd. -Räcker inte tre mot såna barbarer?
Nej, man måste slå hårt och snabbt. Att kalla på förstärkning är illa.
-Det ger fienden andrum. -Jag ska göra det en dag.
Är det mödan värt? Det är ett fattigt folk, dåliga som slavar.
Säg adjö nu och vänta på mig däruppe.
-Läs vad Julius Caesar skriver! -Det har jag gjort två gånger.
Och rör inte pjäserna, jag vet hur de står!
Det är bra pojkar, vi kommer att behöva dem en dag.
Reser Antonia med dig? Kan det vara bra i hennes tillstånd?
Jag visste inte att hon väntade barn så snart igen.
-Ja, vad kan man göra? -Adeln behöver fler barn!
Folk gifter sig inte tidigt nog. Jag måste göra något åt det där...
-Har du sagt adjö till Livia? -Partiens ambassadör är där nu.
Hon är så duktig. Utan hennes hjälp hade jag slutat för längesen.
Det är en väldig börda som lagts på en enda mans skuldror.
Det är för mycket! Ibland längtar jag så efter att bli privatman igen.
Det är 20 år sen Marcus Antonius dog, han som hade hela östra riket!
Om han varit en god make åt min syster, hade allt varit annorlunda.
Är det för sent att lägga ner ämbetets börda?
Och låta senaten regera? Du är som din far, du vill ha republik!
Han var också min fiende en gång.
Det kommer jag aldrig att bli.
Nej, så menade jag inte. Var som han, du, det ångrar du aldrig.
Jag handlade orätt mot honom när jag tog din mor ifrån honom.
Och det har tyngt mitt samvete sen dess.
Men vi är ju en enda stor familj som arbetar för Roms storhet!
-Min bror... -Tiberius, ja, han är en gåta.
Som en stor hund som ligger där och glor och inte säger någonting!
-Han vill lämna Rom. -Men jag behöver honom här!
-Ja, men en vrenskande häst... -Man kan inte få allt man vill!
Det enda han vill är att sitta på en klippa på Rhodos eller Capri-
-och kasta stenar i vattnet! Och det går inte för sig. Här är din mor.
Läste du depescherna från Germanien? Keruskerstammen bråkar igen.
-Dem ska jag nog ta hand om. -Dessa råbarkade germaner!
Erövrar vi ett folk ska vi vara milda, men en bruten pakt kräver straff.
-Vad vill parterna? -De vill tillägna dig ett tempel.
-Kommer inte på fråga! -Vi har avskaffat kungar i Rom...
-Ska du ge oss levande gudar nu? -Det här gäller Syrien.
-Ett tempel där folk kan offra lite... -Tanken gör mig illa till mods.
Det kan förolämpa de gudar vi redan har som vakar över vårt öde.
Mitt svar är nej! - Nu måste jag gå tillbaka till pojkarna.
Var rädd om Antonia! Vem vet vilka stora romare hon bär i sitt sköte!
Gudarna vare med dig!
Jag låter pojkarna delta i middagen med ambassadörerna...
-Övertala honom inte att avgå! -Ska vi få ärftlig morarki igen?
-Korruption som i de östra rikena? -Rom blir aldrig republik mer.
Vi behöver inte gräla om det. Låt mig kyssa dig farväl nu.
Var inte ledsen för att du tycker illa om mig.
En mor kan inte älska alla sina barn.
-Du skulle inte ha kommit hit! -Skicka inte i väg mig, Vipsania...
Vill du inte ställa till tråkigheter för mig, gå din väg! Det är farligt.
Öppna fönsterluckorna, låt mig få se på dig igen!
Snälla du, gå din väg!
Är det sant?
-Ja, det är sant. -Du ska alltså gifta om dig.
Du får inte, jag dödar dig! Du är min, du är min hustru!
Det är jag inte! Du har skilt dig från mig!
-Gå din väg, vi får inte ses mer. -Älskar du honom?
-Älskar du henne? -Jag hatar henne.
-Han är snäll mot mig... -Varför måste du gifta om dig?
För att du ska sluta söka upp mig. Din mors spioner finns överallt!
-Det struntar jag i. -Du måste visa din hustru respekt.
Gift inte om dig, snälla du, jag står inte ut med det.
-Ska jag leva resten av livet ensam? -Du ska inte behöva vara ensam.
Det var inte mitt fel, det var du som skilde dig från mig.
-De tvingade mig ju till det. -Mig hade de inte kunnat tvinga.
Förlåt, jag menade inte så.
Det var svårare för dig än det hade varit för mig.
-Jag borde ha tagit livet av mig. -Nu finns det ingen återvändo.
Låt oss dö tillsammans...
Låt oss gå in i badrummet och skära upp våra ådror...
När de hittar oss har vårt blod blandats i en smekning i vattnet.
Min älskling, det är för sent nu.
Jag är förlorad, allt är mörkt...
-Du kommer igenom det. -Inte utan dig, jag är så rädd.
-Varför skulle du vara rädd? -Utan din ljuvhet...
-Det var en deputation från Palmyra. -Och Augustus vägrade.
-Att bli gud gör honom illa till mods. -Det kanske vi blir lite var.
-Alla är inte värda det. -Nej visst...har han bestämt sig?
Ja, men det har jag också. Hans naturliga blygsamhet-
-får inte inkräkta på hans politiska omdöme. Om senaten anser-
-att ett gudsförklarande av honom är klokt, så tar han inte illa upp.
Men han vill inte utöva påtryckningar själv.
-För att bryta senatens motstånd... -Behöver ni bara göra som jag säger.
Folk såg dig där på ljusan dag, och det är inte första gången!
-Jag skulle gratulera henne... -Det var inte alls skälet!
Du ska visa min dotter respekt. Jag bad inte om ert äktenskap-
-men det får inte förlöjligas. Han har träffat sin f.d. fru!
-Så du tar i... -Han träffade henne på gatan.
Jag får höra allting!
Han följde efter henne som en galning genom hela stan inför allas åsyn!
Gör du min familj till åtlöje, åker du ut kvickt som kokt sparris!
När Marcus Antonius kränkte min syster fick han sig en läxa-
-som han aldrig hann dra nytta av!
-Julia och jag kommer inte överens. -Det hör inte hit, du ska lyda mig!
-Låt mig få lämna Rom, då... -Vad ska jag göra med honom?
-Säg, du är ju hans mor. -Han vill inte alls resa...
-Du hörde väl vad han sa? -Han menar ingenting med det.
En man kan ha saker att diskutera med sin förra fru.
Jag träffade hans far sen du och jag gift oss och du träffade Julias mor.
-Inte i hemlighet! -Jag var då inte närvarande.
Och var det här så hemligt? Jag visste ju om det.
-Visste du om det? -Javisst!
-Det sa du aldrig något om. -Har du inte annat att syssla med?
Du är ju överlupen av arbete. Vill du se tvättlistorna i fortsättningen?
Det var väl lite förhastat...men jag tyckte det fanns anledning!
Tiberius, jag vet att ditt och Julias förhållande inte är idealiskt-
-men sånt händer, man kan inte klippa av varenda gång man grälar.
Särskilt inte vi, som ska föregå med gott exempel.
l vårt fall går plikt och ansvar före privata känslor.
Tiberius, var renhårig mot mig i fortsättningen, och sura inte!
En tillfällig historia då och då... det behöver ju ingen få veta.
Glöm för ett ögonblick att din mor är här, om du kan, förstås.
Vad gör det oss karlar emellan, men Vipsania...det gillar jag inte.
Var renhårig mot mig så ska du se att jag kan vara generös också.
Det var bra!
Familjegräl är det värsta jag vet.
Det kostar så lite att visa kärlek och förståelse!
-Ett sändebud från Germanien! -Han kan komma in.
-Från Drusus Nero till brodern. -Får vi höra, Tiberius!
"Käre Tiberius, en tids påtvungen vila efter ett lätt sår i huvudet"-
-"har gett mig tid att fundera över tillståndet i vårt kära Rom."
-Sårad? Inte allvarligt, väl? -"Lätt" står det.
"Jag fann en sådan korruption och småaktigt intrigerande..."
-Fortsätt! -Handstilen är så...
-Nog kan du läsa mer än så? -Ja...sen skriver han att...
Nej, jag avstår...min bror var nog inte sig själv när han skrev det.
"Jag fann en sådan korruption, ett så småaktigt intrigerande i Rom"-
-"enligt min åsikt en oundviklig följd av Augustus envälde."
"Kan vi inte övertala honom, ja, tvinga honom att dra sig tillbaka?"
"Han skulle säkert göra det om det inte var för vår mor Livias envishet."
"Hon finner ju sånt nöje i att utöva högsta makten genom honom..."
Det är inte slut än. Vill du läsa det? Det här är högförräderi.
Nej, nej, det här ligger honom varmt om hjärtat, jag förstår.
Han har fel, men jag förstår honom.
Men tänk om han har rätt, jag har ofta talat om att dra mig tillbaka.
-Ska han få förolämpa mig så här? -Det är din son, inte min!
Såret kan ha påverkat honom. Han talar om yrsel på slutet.
Ja, så måste det vara...
...han är lite förvirrad.
Skogarna i Germanien påverkar en. Han får komma hem och vila.
-Jag ska skicka dit en läkare. -Han har redan en.
Fältläkare är inget att lita på. Min läkare vet hur han ska skötas...
-Försiktigt, hämta läkaren! -Vilken av dem?
Vår förstås! - Lyft honom försiktigt, annars gör jag er till eunucker!
Fårskallar! Ta bort den där!
Jag ska korsfästa er, allihop! Det är bra så där, försvinn nu!
-Det känns förfärligt... -Vi ska nog få det rent.
Skynda er med vattnet!
-Hur gick det till? -Jag kom under hästen.
Mitt ben krossades mot klippan när hästen reste sig.
-Nu kommer doktorn. -Varför sa han "vilken av dem"?
Din mors livläkare kom från Rom i dag.
Så snällt av henne. Nu får han mer än bara ett sår i huvudet att se om.
Han ser inte alltför lycklig ut, han saknar nog bekvämligheterna hemma.
Det här gör nog ont.
Han hade ett brev från Caesar med sig. Du ska få det sen.
Ge mig det nu!
-Hur gick det till? -Hästen föll och krossade hans ben.
Jag har fått en "hövlig" inbjudan att komma tillbaka till Rom.
-Varför det? -Jag har mina aningar...
Ut med er!
Med det där benet kommer du inte långt!
Jag förstår inte, han föll ju bara. Hur kunde det gå så illa?
-Så nära döden för en sån sak? -En ursäkt för att inte komma hem.
-Varför säger du så? -Skrik inte åt mig!
-Varför skulle han inte vilja komma? -Han har alla arméerna i väster.
-Han kan komma när han behagar... -Jag måste skynda mig till honom.
-Men han kanske redan är död! -Jag måste dit i alla fall!
Jag ska offra till gudarna och be. Vi kanske får behålla honom.
Hälsa honom så hjärtligt. Skynda dig nu då!
Jag har blivit gud i Palmyra. Folk kommer att offra åt mig i ett tempel.
De kommer att be mig om regn eller att bota deras fäders gikt...
Om jag är gud, även om det bara är i Palmyra, hur ska jag kunna bota gikt?
Vad är det, min älskling?
Hämta barnen...
Javisst...
...jag ska hämta dem.
Han ber mig hämta barnen.
-Är han? -Nej, men det är inte långt kvar.
-Vad är det? -Kallbrand. Gick inte att hejda...
-Var är fältläkaren? -Han där övertog fallet...
Musa, han hade ju bara fallit. Vart har din skicklighet tagit vägen?
Jag kom för sent. Det var för långt gånget. Jag kom för sent.
Drusus, se på mig!
Det är Tiberius!
Du och dina plommonkärnor...
-Hon läste brevet, förstås? -Jag kunde inget göra.
Hon var med när jag fick det. Trodde inte där stod nåt särskilt.
Rom har en sträng mor...
...och Gaius och Lucius...
...en grym styvmor.
Drusus!
Nej...nej...
Du väntade inte på mig!
Jag hämtade lille Claudius... Men du väntade inte på oss.
Han skulle inte ha dött, så är det med det, någon begick ett misstag...
Kom in!
Middagen är serverad, Caesar.
Vill Caesar äta nu eller ska jag bära ut det?
-Kocken råkar visst vara i form... -Smaka på det där!
Där!
-Väl mycket vitlök, för min smak. -Du ska alltid klaga på vitlöken!
Ta en rejäl klunk!
Norrifrån, fem år gammalt. En dålig sommar, druvorna var inte så söta.
Gör dig inte till! Häll i och gå din väg sen. Jag har mycket att göra.
En ny historieberättelse? Om etruskerna igen?
Nej, om min familj. Läste du nånsin min "Etruskernas historia"?
Nej, jag lät skicka ner den från biblioteket men det blev inte av...
Men den var mycket välskriven, mycket... Är något på tok?
När man vet att nån söker förgifta en så är det inget som smakar.
-Vem skulle vilja förgifta Caesar?! -Min fru, det vet du mycket väl!
Och hennes lismande son. Och du är i maskopi med dem båda!
Kocken är den ende som skulle kunna tänkas förgifta oss.
Han borde avskedas. Han är grek och tänker bara på vinlövsdomlar.
Ta bort det, jag är inte hungrig!
-Hur fortskrider arbetet? -Som det ska.
-Hur långt har Caesar hunnit? -Till min fars död.
Den ädle Drusus...vilken olycka att förlora sin far så ung.
En olycka för oss allesammans, och för Rom...
...och särskilt för min farbror. Han blev aldrig densamme igen.
Såja, Agrippas söner, nu har dagsljuset flytt sin kos-
-och stjärnorna tittar fram. Nu går anständigt folk till sängs.
Kom nu, följ mig till min säng och gå till er egen sen.
Vi har ätit och druckit gott... Alltför gott, kanske.
Stackars Julia, hon tål inte vin lika bra som förr.
Och den kära Antonia nickar också till.
Vad tänkte du på i kväll?
På den stackars Drusus? Ja, jag tänkte också på honom i kväll...
Rom har inte råd med en sådan förlust. Jag ber till gudarna-
-att de här pojkarna måtte bli lika ädla och redbara som han var.
Men du får inte gräva ner dig i sorgen. Nu har det gått ett år-
-och det räcker gott och väl. Längre sörjer man inte i Rom.
Spelmän, spela upp och låt musiken föra oss till sängs!
Ett år? Är det bara ett år?
Ett enda litet år.
God natt.
En vacker syn, inte sant? Jag måste bort från henne, bort från Rom.
Du stannar och har tålamod som jag.
Vad har du för det tålamodet? Du har förlorat honom, mor...
...till de där gossarna!
Lämna Rom, du...
I så fall tar jag min hand ifrån dig utan att gjuta en tår.
Det förvånar mig inte. Du göt inte en enda tår för min brors skull.
Är alla försvunna?
Å, Tiberius, jag drömde så härligt...
Du...ligg med mig i natt...
...jag ska vara så öm mot dig.
-Bara i natt... -Släpp, din feta, druckna kossa!
Jag är fet där kvinnan ska vara fet, inte skinn och ben som en pojke!
Jag ska skicka upp en snygging till dig, jag har haft honom själv.
Han liknar din f.d. fru.
Inte ett hår på kroppen och mager om ändan!
Det blir ingen skilsmässa, och hör sen! Se bara vad din son gjort!
Han är din son, Livia, men jag har aldrig tyckt om honom!
-Jag vill ha skilsmässa! -Du som varit gift tre gånger!
-Jag blev änka två gånger! -Hur kan man bli det två gånger?!
-Det visar förbaskat dåligt omdöme. -Jag bad inte om Agrippa!
Nej, men om den här. Han kan packa sig iväg från Rom!
-Nämn aldrig hans namn mer! -Ska jag leva som gift eller skild?!
Lev värdigt, som det anstår en romarinna! Nåde dig annars!
Varför kan de inte hålla sams? Vad är det de vill ha ut av livet?
Jag som ska styra i ett kejsardöme kan inte styra min egen familj.
Tack gode gud för gossarna. Ni hjälper mig väl?
Agrippas söner är vårt enda hopp, Livia.
Om några år är de gamla nog att lätta vår börda lite.
Ja, de lovar verkligen gott... Inte sant, mina raringar?
Men ni har en lång väg att vandra än, mycket lång...
Vi måste ta väl hand om dem, Augustus!
Det måste vi verkligen...
Stå kvar så där! Vilken bild...
...av den romerska familjeandan!